Šestý charitativní koncert #Společněprotibezmoci
Druhý den focení kalendáře pro rok 2020 #PampeliškyproALSU
![](https://zsalsa.cz/sites/default/files/styles/basic_cropped_ls_min_scale_480/public/foto_aktualita/alsa_16.jpg?itok=KGBFtyal)
Osobnosti podporující spolek ALSA, z. s. se již podruhé sešly, aby pod vedením fotografky Terezy z Davle nafotily další část charitativního kalendáře. Výtěžek z jeho prodeje bude určen pro pacienty trpící nevyléčitelnou nemocí ALS. Focení se odehrávalo na pražském Vyšehradě a před objektivem se vystřídali David Kraus, Berenika Kohoutová, Daniela Písařovicová a Pavel Batěk.
David Kraus organizaci podporuje několik let a nemoc ALS popisuje jako formu absolutní bezmoci. Setkání s pacienty je pro něj silným zážitkem a k odvaze pacientů má obrovský obdiv. „Tahle nemoc z vás udělá velmi vyrovnaného smířeného člověka, který ví, co je v životě důležité. Být mezi těmito pacienty je jako být mezi tibetskými mnichy. Mám se od nich co učit a je síla vidět, jak se o ně starají jejich nejbližší. Nikdy jsem neviděl tolik lásky, jako mezi těmito lidmi a jejich rodinami. Těžko se to popisuje a člověk se těžko brání slzám, jak je dojatý, čeho jsou někteří lidé schopni.“ Focení si ale užíval a na place se celkově sešla skvělá usměvavá parta. Téma je náročné, ale všichni chtějí pacientům co nejvíce pomoci!
„Člověk může přiložit ruku k dílu využít toho, že je veřejně známý. Nemusí se jenom vystavovat na Instagramu, ale je fajn, když může pomoci dostat do povědomí ostatních něco, o čem se zatím příliš neví a rozšířit tuto informaci co nejvíc,“ říká Berenika Kohoutová. Navíc má sama, byť chvilkovou, zkušenost s tím, že nemohla ovládat své vlastní tělo. A to když ji v noci přepadla spánková paralýza. „Zažila jsem to jednou, v noci. Vzbudila jsem se a nemohla se hýbat. Přitom jsem byla stále při vědomí. Bylo to opravdu strašné, takže žít v tom pořád musí být něco neskutečně náročného,“ vzpomíná herečka.
Moderátorka Daniela Písařovicová chce také pacienty s ALS podporovat a dodávat jim sílu.
„Nedokáži si představit, jaká je to bezmoc. Proto také říkáme, že společně bojujeme proti bezmoci. Jediné nepříjemné zranění, které si vybavuji, je tříštivá zlomenina klíční kosti a bylo to velmi bolestivé a omezovalo mě to v pohybu. Uvědomuji si, že je to zlomek toho, co prožívají tito lidé, které postihla tato choroba,“ říká.